Det var den eneste ballen vår. Hvorfor ser du så redd ut?
Jeg er ikke redd.
Du er den nye gutten, så du skal hente ballen. Eller er du redd?
- Hold kjeft! - Du er jo redd.
Skal jeg hente mora di? Eller kanskje storesøstera di henter den?
Det er jo din ball.
Kom deg ned dit, før jeg sparker deg ut av parken.
Kom igjen, taper. Hent ballen.
Skynd deg nå!
Den er rett her. Jeg ser den.
Hold opp, gutter! Det er ikke morsomt! Lukk opp døra!
For en dust. Han gikk på den.
Hallo?
Hallo? Er det noen her?
Hjelp. La meg være!
Lukk opp døra! Hjelp!
Jeg er hjemme, mamma.
Det er hyggelig å se deg også.
Er det deg, Ryan?
Er det deg, vennen min?
Nei, en innbruddstyv. Dette er et helt vanlig innbrudd. Bare vær rolig.
Du er sent ute. Hvordan var dagen din?
Ikke noe koffein, Ryan. Husk hva legen sa. Det holder deg våken.
Det er ikke det som holder meg våken.
Sett den tilbake, Ryan.
- Hvordan vet hun sånt? - Fordi jeg er moren din.
Kom ned hit, så jeg kan se deg.
Jeg ser ut akkurat som jeg gjorde i morges.
Ryan?
Mor? Mor!
Beklager.
Ærlig talt, mor!
Man skulle tro at jeg hadde vært i krigen.
De fleste barn drømmer om sånn oppmerksomhet fra moren.
Hvorfor kan ikke bryteren være øverst i trappen, som hos andre?
Det var sånn da vi flyttet inn. Er det ikke normalt?
Det er et ganske normalt hjemmekontor.
- Du ser fæl ut. - Jeg? Har du sett deg selv i speilet?
- Er det så ille? - Du ligner en gruvearbeider.
Hvor mye er klokka? Oi, faren din dreper meg.
Vi skal på en stor fest i kveld. Jeg må gjøre meg klar.
Hei, gutt.
- Har du tid til å hjelpe meg litt? - Ja da.
Far? Pæra i stuen må skiftes.
Den til venstre, når du kommer inn fra gangen.
Den lagde den lyden som når det er ei flue i lampen, og lyset blafret.
Ryan. Kanskje du bare skulle...
Jeg mener bare at mørkeredselen din...
Er du ikke litt for gammel til sånt?
Jeg må ta opp et lån på huset for å få råd til alle lyspærene.
Jeg ordner det i morgen tidlig. Det lover jeg.
Greit. Så ordner jeg det før vi drar. Hva sier du til det?
Da er det en avtale. Du er litt av en forhandler.
Jeg har avhørt forbrytere som knekker raskere enn deg.
Far? Kan jeg ikke få en hund? En slags vakthund, vet du.
Han kunne ligge under senga mi. Hunder og hester kan merke frykt.
Vent nå litt. Hvorfor snakker vi om dette?
Du er jo allergisk. Og hva kommer dette av?
Vel, når Dale får lov til å ha ei jente på rommet sitt...
Ja vel, ja. Teknisk sett bryter han ikke reglen.
Den regelen gjelder bare når vi ikke er hjemme.
Dessuten... er det henne.
Ikke snakk om! I vårt hus?
Herregud! Han prater alltid om henne. Jeg ante ikke om hun eksisterte.
Hvordan er hun? Liten eller høy? Lukter hun? Hvordan ser hun ut?
Jeg har så mange spørsmål.
Vent nå litt. Jeg har sagt til din bror at vi ikke skal forstyrre dem.
Er det sånn tenåringers utøylede angst kommer til uttrykk?
Ditt rom er vel fullt av heiagjeng- ledertrofeer, kosedyr og dukkehus.
Det også. Noen ganger overnatter venninnene mine hos meg.
Vi har alltid putekrig i neglisjé.
Pent.
Spiller du i et band, lissom?
Ja, dessverre.
- Og ...? - Og hva da?
Skal du ikke spille noe for meg?
Vi holder bare på å finne på et navn. Vi har ingen låter ennå.
Du er iallfall ærlig.
- Broren min spilte piano. - Å ja?
Ja. Jeg mobbet ham og sa at han burde spille baseball med venner, -
-og ikke bare sitte inne og øve.
Så det gjorde han en dag.
Ja, det har jeg hørt om. Var det ikke hjerteattakk?
Det sier de iallfall.
Jeg beklager.
Sånt skjer.
Hvis du har lyst, kan jeg lære deg det.
- Jeg vet ikke helt. - Kom nå.
Hånden din skal være her. Lillefingeren...
Og så skal den være der. Trykk litt hardere. Er du klar?
- Nesten. - En G er et garasjebands beste venn.
Og så... én, to... Den neste strengen.
- Én, to, tre. Holder du fast? - Ja.
Det var ikke verst.
Med litt sminke og lysshow blir det champagne og groupies fra nå av.
- Det har du nok tenkt over. - Mer enn du aner.
Om tre sekunder brekker jeg nakken din, Ryan.
Jeg skal på jobb uansett.
Hvis jeg ikke dukker opp, blir det selvsagt fullt kaos.
Noen av oss må ha ordentlige jobber. Vi har ikke talentfulle fingrer.
Når mor og far drar, er du død, Ryan.
Du burde være snillere med ham.
Jeg gir deg telefonnummeret mitt.
Hvis han skaper problemer.
Tror du at jeg kan banke ham? Ja visst.
Fint slips, mr Billings.
Skal ikke dere snart dra? Ærlig talt.
Hva? Jeg har ikke tenkt å holde fest.
- Det bør du heller ikke. - Det er for sent å invitere noen.
Dere lar Ryans tilstand holde dere fanget i huset.
Når var dere sist i byen? For to måneder siden?
- Han er bare en liten gutt. - Det vet jeg.
Men for stor til å være mørkeredd. Han får bare én times søvn hver natt.
Da ser man selvfølgelig syner. Hvis du...
Han er jo nesten sprø, mor.
Du ville også vært sprø hvis...
Dr Ross sa at Ryan tror fullt og fast på det han ser.
Jeg tror det er romvesener på jorden. Men det trenger ikke være sant.
Jeg synes bare ikke at det er normalt. Det er jeg sikker på.
- Eric, kan du si noe? - Dr Ross sa jo...
Du våger ikke si mer! Han skal ikke medisineres.
Og du slipper ham bare ikke ut av syne!
- Jeg holder ham unna søppelkverna. - Det er ikke morsomt.
Din bror er et større ansvar enn du aner. Men du har jo ikke barn.
Det vil jeg faktisk gjerne snakke med dere om.
Beklager. Forstått. Jeg stikker.
- Fanden også! - Stikk!
- Har mor sett dem? - Nei, og det skal hun heller ikke.
Hva fanden skjedde?
Jeg falt på rullebrettet.
Det ser ikke sånn ut.
Hvis det er noen fra skolen... Jeg har selv opplevd det.
- Du kan fortelle meg alt. - Du må ikke si det til mamma.
Du må love ikke å si noe til mamma og pappa.
Jeg skal ikke si noe til dem. Det lover jeg.
Hør her. Du kan snakke med meg. Jeg er jo broren din.
Er det ikke utrolig? Endelig.
Dere trenger ikke være bekymret. Det skal nok gå.
- Har kjerringa det fortsatt? - Vakker, som alltid.
Du ser bra ut, mamma.
- Faren din kan bli forfremmet. - Hvorfor bruker du tredjeperson?
- Har vi en pappa vi ikke vet om? - Vi må snakke sammen.
Der er ekstra lykter i kjelleren.
Det er lommelykter på kjøkkenet. Flomlysene går på generatoren.
- Dr Ross' nummer er... - Vi klarer oss.
Dette er viktig. Hvis strømmen går...
Pappa? Vet du at jeg hører deg?
- Dr Ross kan hjelpe til. - Tjen noen penger for oss.
- Vi er veldig glad i dere begge. - Og vi stoler på dere.
Vi kommer hjem senere, Ryan.
Husk, skatt: Det er ikke noe der i mørket som ikke er der i lyset.
- Ja, ja. - Kan dere ungdommer more dere?
- God fornøyelse. - Lås døren.
- Så du om ovnen var av? - Du trekker ut tiden, skatt.
- De klarer seg vel? - Jo da.
Ovnen er slått av, for du har ikke brukt den på flere uker.
Det er ikke morsomt.
Så hva vil du gjøre først? Skal vi tenne på huset? Oversvømmelse?
Hvor langt har du kommet? Så langt?
Elegant.
- Det vil de lukte. - Det er borte når de kommer hjem.
- Får jeg prøve? - Nei! Du er for liten.
Du skal ikke begynne.
- Har du lyst på iskrem? - Ja. Med dryss.
Det blir dyrere. Jeg vil ha rommet ditt.
- Mitt er det største. - Og du vil ha dryss.
Ditt rom er så mørkt.
Du har to vinduer, så naboene kan se på deg.
- Nei da. - Callister-familien tar bilder.
- De er helt perverse. - Dale!
- Lyset går ikke. - Hva om det gjør det?
- Vi har lommelykter, gutt. - Det er ikke nok.
Hva om jeg lover at lyset ikke vil gå?
- Hva om det gjør det? - Da er jeg ingen god storebror.
Jeg henter isen. Ta det nå rolig.
- Du lar meg vel ikke være her? - Hva for noe?
Uansett hva som skjer i kveld, så går du vel ikke fra meg?
Nei da. Og jeg har jo ingen bil.
- Du skremte vettet av meg! - Bli med! Tv-en går amok!
Ta det nå rolig. Ja, ja. Jeg kommer nå.
- Jeg liker ikke at lyset går. - Det skjer alltid i stormer.
Det kommer alltid tilbake.
Ikke få panikk i kveld.
Det er ikke merkelig at du er redd. Ser du bare skrekkfilmer?
Nei, tv-en slo seg på selv.
Det sa jeg også da mor og far oppdaget at jeg så sladdet pornofilm.
Hva går det av deg? Du er jo tolv år gammel.
Du gjemmer deg under senga. Du sover med 14 nattlys.
- Jeg satt barnevakt som tolvåring. - Jeg er ingen småunge!
Nei, men å bli redd for zombier på tv er ikke akkurat et bevis på mot.
- Blir du aldri redd? - For hva da?
Ting.
- Ting? Hva mener du? - Bare ting.
- Mener du uhyrer og sånt? - Jeg vet ikke.
Du blir nødt til være mer konkret.
De mørke tingene.
Vet du hvor sprøtt det høres ut?
Mamma og pappa er bare...
- Ikke slå på den tv-en. - Jeg gjør ikke det!
Har du hørt om en skål? Du får bare en overdose sukker.
Det er godt at mamma og pappa ikke er her.
Det blir visst bedre.
Det ser ikke sånn ut.
Jo flere lyn man ser, desto raskere går uværet over.
Gå og sett deg.
Bare rolig. Der skjer ikke noe.
Det kan være at denne hjelper.
Pappa ga 500 daler for den.
500?
Til den prisen burde den kunne kjøre en rundt og vaske klær.
- Kan jeg ha den? - Den er full av dyre molekyler.
Vær så snill.
Ja vel, hvorfor ikke...
Hva var det?
Det vet jeg ikke. Sikkert noe som veltet i et skap.
I verste fall står et vindu åpent.
Vi bør nok slå av tv-en.
Mor sier at lyn kan komme ut av den og ødelegge øynene ens.
- Er det sant? - Kanskje. Hva synes du?
Det høres mulig ut.
Hva fanden er det der?
- Kan noen komme inn i huset? - Det kan de vel.
Men det er ikke det. Det er nok bare huset som "går".
Det sier mor og far alltid. Det er nok bare huset som går.
Jeg så engang en film der disse menneskene...
Si meg hva jeg kan gjøre, så du blir roligere.
- Det er ingen her. - Se under senga.
Senga... Ja vel.
- Hva? - Den har tak i armen min.
Jeg bare tuller.
Her er et bare et par gamle brettspill og et par sko.
Skapet?
Hallo?
Det ser greit ut.
- Tror du at jeg er sprø? - Nei, det tror jeg ikke.
Men du ville ha godt av en tur på sommerleir. Bare rolig.
Det ser helt greit ut.
Det er alltid noe på rommet mitt. Se etter i skapet.
Skapet... Ja, selvfølgelig.
Det er ikke sunt for meg å være sammen med deg.
Ryan?
Dale. Jeg liker ikke den greia som er i skapet.
Vent nå litt. Du løp jo nettopp...
Jeg kunne ha sverget på at...
Jeg er for gammel til sånt. Det var jo bare en frakk.
Noen ganger er det det, og andre ganger er det ikke det.
Skal vi sjekke? Det er jo ikke så mange gjemmesteder her.
Kom nå.
- Har du det bedre nå? - Beklager.
Jeg kan ikke noe for det.
- Ved du hva torden er? - At Gud bowler?
Nei, Gud spiller trommer i et speed metal band som heter Hellig Krig.
Opp med humøret.
- Dale! - Ta det rolig.
- Lyset gikk! - Ja, men ta det nå rolig.
Få lyset på igjen! Jeg vil til mamma!
Hun er ikke her. Slapp nå av, Ryan!
Du går meg på nervene, Ryan. Der skjer ikke noe.
- Å nei! Hørte du det?! - Jeg hørte ingenting.
- Du ter deg som en galning. - Jeg er ikke gal!
Hva er det du glor på?
- Hva glor du på? - Jeg vet ikke.
- Hva er det du ser? - Det er nattvesenene.
Du gjør meg redd nå.
Hør her. Det er ikke noe der i mørket som ikke er der i lyset.
Du sier alltid ja når mamma og pappa sier det. Hør på meg.
Det er ikke noe der i mørket som ikke er der i lyset. Se selv.
Går det bra? Jeg trodde du forsvant helt der.
- Vent nå litt. - Nei, ikke gå.
- Der er lykter der oppe. - Det er ikke lys nok.
- Hva skjuler seg i mørket? - Mørket!
- Mørket er ikke et vesen. - Det lever!
Far kjøpte lyktene på loftet til en situasjon som denne.
Jeg henter dem. Her, ta lykta.
- Nei, ikke gå dit. - Det skal gå fort.
Ryan? Er du fremdeles der?
Ryan! Lukk opp lemmen! Ryan!
Jeg vet at du er her. Jeg kan høre deg.
Ryan! Slipp meg ut herfra!
Ryan! Hva driver du med?! Lemmen er låst!
Kom nå!
Hva gjør du?! Dette er ikke morsomt! Lukk opp lemmen!
Kom igjen! Slipp meg ned herfra!
Slipp meg ned!
Lukk opp lemmen!
Er alt i orden, Dale? Jeg beklager.
Nå holder det, Ryan.
Jeg trodde at du ble drept her nede. Gi meg det der.
Du kan drepe noen med det.
Beklager, men det var ansikter. De var rett...
Ansikter?
Se på meg.
Hvis du vil ha dette, så hent det.
Du vet vel ikke noe om at jeg ble låst inne der oppe?
- Hva? Nei! - Du. Det er ingen andre i huset.
- Hva så du der? - Ingenting.
- Hva er det du har på deg? - Jeg føler meg tryggere da.
Hvis du synes det.
Fanden også! Har vi ødelagt den, blir mor og far forbanna.
- Skal vi ikke ringe dem? - Hva skal vi si?
At du låste meg inne på loftet og slo meg ned?
Jeg har sagt unnskyld, og jeg låste deg ikke inne. Jeg rekker ikke opp!
Det er jo en stige der.
Jeg liker dem ikke. De kan gripe en og dra en igjennom.
Og gjøre hva da?
Spise en.
Det er det de gjør. De spiser en.
Du ligner en mentalt syk på fotballkamp.
Hvis noen spiser deg, dør de av en overdose leketøy.
Skal vi ikke få noe å spise?
Kan du også se noe i mørket?
Helt klart. Kasser og lamper og sånt. Nifse ting.
Jeg så engang ei pungrotte. De er ganske vemmelige.
Vent på meg.
Det er akkurat som i "Trollmannen fra Oz" utenfor.
Vil du ha et smørbrød eller et slagskudd?
Det var bare ei grein som traff et vindu.
Eller så var det noe annet.
Gjør meg en tjeneste: Lukk øynene, og tell til 40. Tell sauer.
På universitetet spiser de bare brød med peanøttsmør og majones.
Det var en fyr som døde av skjørbuk fordi han ikke fikk nok vitaminer.
- Hallo? - Har du sett til barna?
Hvem er det?
- Det var bare en spøk. - Å...
Beklager. Det har bare vært en veldig snål kveld.
- Har strømmen gått hos deg også? - Jepp. Er alt i orden?
Ja. Jeg ble nesten drept av min bror og innelåst på loftet.
Du har vist hendene fulle. Er det for vanskelig å sitte barnevakt?
Jeg har iallfall ikke gitt ham kaffe.
Hvor ble han nå av? Vent litt.
Fins et fagforbund for barnevakter? Jeg får ikke nok for dette.
Gi deg. Det er litt av en storm, hva?
Kundene blir hengende her til det stilner.
Men hva når vi går tomme for smultringer?
Hallo?
Det var merkelig. Telefonen bare...
Hva har han gjort nå? Hva skjer, Ryan?
- Hva foregår? - Han skar meg!
Dale? Er du fremdeles der?
Kan noen snakke til meg! Er Ryan uskadd, Dale?
- Du blør jo over alt! - Blør?
Trenger Ryan lege?
Det er virkelig! Den ble levende!
Den fikk deg grundig.
- Vær nå et mannfolk. - Det gjør vondt.
- Statuen... - La være. Bare la være.
Nei, Dale. Vær så snill.
Fortell meg hva som skjedde. Du falt ikke på rullebrettet.
Det er dem. Nattvesenene.
Uhyrer?
De kan skade en, Dale.
Jeg tror at det fins to verdener: den lyse og den mørke.
De bytter plass når det ikke er noe lys. Når sola er borte.
Vi er ikke alene lenger. Vi kan bare ikke se det som er der.
Jeg er ikke syk!
- Gjorde du det, så vi skulle tro deg? - Nei, det gjorde jeg ikke!
Jeg er ikke sprø! Jeg vet hva som bor i huset og nede i kjelleren!
- Jeg er ikke sprø. For jeg har rett. - Ta det rolig.
Du vet ikke hvordan det er.
Noen må tro meg. Jeg trenger at noen tror meg.
Unnskyld, Ryan.
Det var dumt av meg å si det. Jeg er veldig lei for det.
- Vi har ingen tv, og jeg blir dum... - I kjelleren.
Du trenger ikke si noe. Få pappa til å sparke meg som bror...
Nei. Jeg ble låst inne i kjelleren.
Hva?
Jeg vet ikke hvor gammel jeg var. Jeg var vel ganske liten.
Jeg lekte med tanksen min...
...og den falt ned trappa.
Det husker jeg. Mamma og pappa sa at du hadde en "episode".
Men de nevnte det aldri mer.
Det er derfor jeg er mørkeredd.
Det lever.
Iblant blander jeg drøm og virkelighet sammen. Det er nok det.
Nei, det var ikke sånn.
Er huset vårt hjemsøkt?
Nei. Ikke huset.
Mørket.
- Hva skjer når batteriene er flate? - Det blir de ikke.
- Lover du det? - Ja.
Mener du det?
Vi har flomlys ute, drevet av en generator i kjelleren.
- De er bare til jordskjelv og sånt. - Nei, ikke gå ned i kjelleren.
Hvorfor ikke? Jeg har gått gjennom hele skoletiden uten å få bank.
Syns du jeg ser redd ut?
Akkurat. Du tror vel på meg?
Sean Tate ga deg da en omgang i sjetteklasse.
Han brukte skitne knep. Han beit meg.
- Hva var det? - Ingenting.
- Hva var det, Dale? - Ingenting.
- La oss gå bort til naboene. - Nei, de er aldri hjemme en fredag.
Vi skal ikke la de lydene skremme oss ut av huset vårt.
Hva foregår der?
Herregud! Hva fanden foregår der?
Det har flyttet møblene!
Vi har vært her for lenge. Det er bare fantasien vår...
Se selv.
- De ble flyttet tilbake. - Nei, nei, nei.
De har aldri flyttet seg. Det er bare noe vi innbiller oss.
- Vi må ringe mamma og pappa. - Nei, linjen er død.
Umulig! Herregud.
Jeg kan sverge på at jeg så noe.
- Nede ved mammas og pappas rom? - Ja.
Der var sikkert ikke noe. Men jeg skal se etter.
Vent litt.
- En baseballkølle? - Vi må være forsiktige. Stol på meg.
Ja, ja. La oss banke en busemann.
Vent nå litt. Fotspor.
Det ville vært fotspor, for de må ha vært utenfor.
Hva om de var her inne hele tiden?
Hva fanden er det?
Hva har du gjort med veggen?
- Jeg... jeg har ikke gjort det der. - Det der var ikke der før.
- Du har gjort et eller annet... - Så høy er jeg ikke.
Far har nettopp malt dette rommet. Han blir forbanna!
Hør her. Jeg går ned og åpner døra.
Jeg kommer snart tilbake. Det skal nok gå bra. Bare bli her.
Jeg snart tilbake.
Hva fanden foregår?
Å nei! Dale!
Herregud! Dale!
Dale!
Hjelp!
Ta det rolig!
Ry?
Det er ikke noe der i mørket som ikke er der i lyset.
Så, så. Det er meg. Det er Dale. Det er meg, Ry.
Se på meg. Klarer du det, Ry?
Ry!
- Der er varmt her inne. - Du så det, Dale.
Nei, det gjorde jeg ikke.
Nattvesenene var her. Jeg så dem, og du så dem også.
- Du føler deg bedre under her? - Under dyna er man trygg.
Trekk inn føttene dine.
- Hvorfor? - De kan gripe tak i dem.
Far har noen stygge slips, hva? Når lyset treffer dem...
Dale! Du så dem.
Jeg så ikke noe! Jeg har bare sett mørke og lyn i fire timer.
Vi er bare... oppskremt akkurat nå.
Jeg liker ikke dette rommet.
Jeg har sett merkelige ting i kveld, men jeg klikker ikke for det.
Det foregår bare i hodene våre.
Du er ikke til noen hjelp. Det du feiler, er smittsomt.
De er bleke, som om de aldri har vært på stranden eller ute.
Hva?
De er høye, tynne og hvite.
Akkurat som... som Dracula.
Men noen ganger er de svarte. Som en cowboy med lang frakk.
Og hatt.
De smiler, Dale. Med tenner.
- Jeg har aldri sett dem. - Det er fordi du ikke vil.
Jeg er også redd, Ry!
Jeg avskyr stormer, strømbrudd og sånt, men jeg prøver å være modig!
- Stille. - Hva?
De vet at vi er her.
Sånn som dette har jeg det hver eneste natt.
De leter etter deler av meg som ikke ligger helt under dyna.
Jeg ligger alltid helt under dyna, Dale.
Hvem er det?
- Hvem er der ute? - Det er nattvesenene.
Det er vinden. Bare trekk, eller noe.
Ti stille, og hold pusten.
Hva nå hvis dette bare er et mareritt?
- Det er det ikke. - Hva er så der ute?
Ikke snakk.
Jeg går ut. Det er ikke noe der ute. Det lover jeg.
- Vi kan begge to se det! - Nei. Jeg kan ikke se noe!
- Jeg må ut, og det er ikke noe der! - Det er noe der ute!
- Vi må se det i øynene! - Det bryr seg ikke om at du er modig!
Hvorfor lukker dere ikke opp døren?
Dere skremte meg!
Hei.
- Er det ikke litt av en storm? - Jo.
- Det var flaks at jeg ikke slo deg. - Det er faktisk du som er heldig.
Hva nå, sjef? Hva skal alt dette bety?
- Beskyttelse. - Beskyttelse mot hva?
Uhyrer.
Uhyrer? Den typen som gjemmer seg under senga og i skapet?
Ja.
Det er en god idé å beskytte seg. Har du lagd alt dette selv?
Ja. Jeg har også... lagd feller, -
- og jeg har nødutstyr rundt i huset for sikkerhets skyld.
Å ja? Kanskje du kan hjelpe meg.
Jeg har faktisk hatt et uhyre på rommet mitt i et par år.
- Har du det? - Ja.
Du kunne kanskje vise meg hvordan tingene dine fungerer.
Hva sier du til det?
- Ja, hvorfor ikke? - Bra. La oss se på det.
Se på dette!
Du synes vel at jeg er sprø?
Hva? Hvorfor det?
- Fordi jeg er redd. - Nei, jeg tror at du er utmattet.
Du er ikke snål. Det er ganske normalt å være redd.
Hva er du redd for?
Jeg? Jeg er vel redd for ikke å lykkes.
Nei, ikke voksne ting.
En gang lekte lillebroren min og jeg i en gammel låve, -
- og så ble vi angrepet av noen villhunder.
Det var virkelig skremmende.
Jeg husker bare tennene og øynene...
Jeg har fremdeles arr etter det.
Så det er vel det, jeg er redd for. Hunder.
- Er det sant? - Det er ganske dumt, ikke sant?
Jeg... liker ikke å være redd.
Har du tenkt på at det er din tro på dem som gir dem makt over deg?
Det går begge veier.
Tenk om du trodde at de ikke kunne skade deg.
Ville du fremdeles vært redd?
Frykt er kanskje nøkkelen. Jo mer redd du er, desto sterkere blir de.
Hvis du ikke er redd for dem, forsvinner de kanskje.
Jeg tror at du er et av de modigste menneskene jeg har møtt.
Du går igjennom dette hver eneste natt. Helt alene.
Du er helten min.
Kan du bli hos meg? Selv etter at jeg har sovnet?
- Lover du det? - Kors på halsen.
Men nå må du ha på deg pyjamasen.
Hei.
- Hva har jeg gått glipp av? - Ikke så mye. Han sover.
- Han er en søt gutt. - Ja.
Du er flink til å snakke med ham.
- Jeg tjuvlyttet. Beklager. - Det er i orden.
Synes du så at dette er en litt for snål familie?
Det er en liten gutt som ønsker å tro på verden rundt seg.
Og hans bror vil til og med dumme seg ut foran ei jente for hans skyld.
- Den kan jeg ikke nekte for. - Nei.
Men ærlig talt... Jeg så noen merkelige ting i kveld.
Det var ikke bare normale huslyder og sånt.
Det jeg så, var ikke normalt. Jeg kan ikke helt forklare det.
Det eneste han har lyst til, er å være normal.
Han ser ting, og alle sier til ham at han ikke gjør det.
Hver gang han forteller noen om det, -
- sier de at han tar feil, og at han ikke bør føle det han føler.
Han slutter kanskje å fortelle om det.
- Er du ekspert på området? - Unnskyld.
Nei, det... Du har bare rett.
Og... jeg vet bare ikke hvorfor...
Det er ikke din skyld.
Det gjennomsyrer hele kulturen vår.
Til og med "Alice i eventyrland" er basert på en syretripp.
Barneleker, Grimms eventyr, hekser som spiser barn og giftige epler.
Selv barn i vuggeviser kommer ut for noe.
For ikke å snakke om aftenbønnen vi skal be, før vi går i seng:
"Hvis jeg dør før jeg våkner". Det er ikke særlig beroligende.
I familien min hadde vi en mye bedre aftenbønn:
"Herre, beskytt oss mot uhyrer, monstre, spøkelser og gjenferd."
Dale! Hjelp! Hjelp!
Ryan! Lukk opp!
Jeg starter generatoren i kjelleren.
- Skynd deg! - Jeg kommer med en gang!
Det er ikke noe der, Ryan.
Du må ikke være redd. Det er ikke noe der!
Nei! Nei, nei, nei!
Kom igjen!
Jeg er snart tilbake!
Fanden også!
Kom igjen!
Hvem er der?
Kom igjen.
Ja da!
Fanden!
Hallo?
- Er du uskadd? - Ja, jeg har det bra.
Vi må finne Dale. Kom nå!
Hallo?
- Nei! Vi må ut herfra. - Hva er det du gjør?
- Hører du dem ikke? - Nei! Jeg må hjelpe Dale.
Ikke gå fra meg...
Å nei! Ryan!
Der er insekter over alt! Hjelp meg, Ryan!
Det er ikke noe der i mørket som ikke er der i lyset.
Å nei, Dale!
Det er ikke noe der i mørket som ikke er der i lyset.
Nei!
Det skal gå bra, Dale.
Dale! Er alt i orden?
Går det bra? Hva har skjedd med beinet ditt?!
Jeg skadet kneet. Men det er over nå.
- Det er over. - Vi har overvunnet det.
Vi klarte det.
Det er mamma og pappa. Hent dem.
Er alt i orden?
Jeg var virkelig urolig... for deg.
- Trenger du noe annet? - Nei. Ellers takk.
- Hva har dere egentlig gjort? - Vi tullet bare litt.
- Er du ikke litt for gammel til det? - Han holdt bare øye med meg.
Og hva med deg? Hvordan taklet du strømbruddet?
Jeg tok det faktisk greit.
- Har du lyst til å snakke om det? - Nei. Jeg har det bra.
Da jeg falt ned den trappen, var han der med det samme.
Selv om det var mørkt. Ganske imponerende.
Når du kommer på beina igjen, får du husarrest.
- Hva? - Ingen jenter når vi ikke er hjemme.
- Hun kom bare innom, helt ubedt. - Ja, sikkert.
Er det lønnen for å ødelegge kneet?
Når du er bedre...
Få deg litt søvn. Vi snakker om det i morgen.
Ja, det gleder jeg meg til.
God natt. Legg deg til å sove.
Du?
Det går bra med oss nå?
Ja. Vi skal klare oss.
- Lover du det? - Ja, det gjør jeg.
Bra. Da trenger jeg ikke sparke deg som storebror.
Takk for at du gir meg en sjanse til.
- Du, Ry? - Ja?
Kan du... la lyset stå på?
Dale, det er ikke noe der i mørket som ikke er der i lyset. Det vet du.
Ja. Ja.
Det er ikke noe der i mørket som ikke er der i lyset.
Tekst: Tor Hundstad SDI Media